ANDREW LLOYD WEBBERIN OOPPERAN KUMMITUS
Pariisi 1919
JULKINEN HUUTOKAUPPA TÄNÄÄN
Myyty. Numeronne? Kiitos.
663. Juliste Chalumeaun "Hannibalista". -Täällä.
Tarjotaanko 10 frangia?
Viisi tarjottu.
Kuusi... seitsemän tarjottu.
Kahdeksan? Ensimmäinen... toinen...
Myyty monsieur Deferrelle. Kiitoksia.
664. Puinen pistooli ja kolme kalloa -
Meyerbeerin "Robert Paholaisesta" 1831.
10 frangia? 10, kiitos.
15 tarjottu.
Myyty 15 frangilla.
Numeronne?
665, hyvät naiset ja herrat.
Posetiivi-soittorasia papier mâché'ta.
Mukana persialaisasuinen apina joka soittaa symbaaleja.
Löytynyt talon holveista, toimii yhä. -Täällä.
Lähtöhinta 15 frangia.
15, kiitoksia.
20. Kiitos, herra.
Madame Giry, 25. Kiitos.
25 tarjottu. Tarjotaanko 30?
30. Tarjotaanko 35?
Myyty 30 frangilla.
Ensimmäinen, toinen...
Myyty 30 frangilla varakreivi de Chagnylle. Kiitoksia.
Keräilijän aarre, tosiaan
Vastaa täysin hänen kuvailuaan
Vaan vieläkö soit
Kun kuolo meidät korjaa pois.. ?
666. Kattokruunu, osina.
Jotkut teistä ehkä muistavat mystisen oopperan kummituksen -
arvoituksen, joka jäi vaille selitystä.
Kuulemamme mukaan juuri tämä kattokruunu -
oli osallisena niissä traagisissa tapahtumissa.
Se korjattiin ja siihen pantiin johdot sähkövaloa varten.
Ehkäpä se vanha kummitus nyt kaikkoaa -
kun sitä hieman valaistaan.
Hyvät herrat...
Pariisi 1870
Voitonmerkki pelastajain
Suurten pelastajain
Kansamme Rooman ikeen alta vapautui!
Siis tanssien ja laulaen
Sitä juhlikaamme
Ylistys voittajien
Heilt'saimme vapautemme!
Herra varakreivi, tervetuloa.
Karthagon torvet taas soi
On Rooma kauhuissansa!
Jo marssimme kuulla he voi
Rummut lyö - saapuu Hannibal!
Pukuni on liian pitkä...
Suruksemme on tää maa armahin
Vaarassa vuoksi Rooman Rautaisen kouran
Hyvät herrat...
Harjoittelemme Chalumeaun "Hannibalia".
Monsieur Lefevre, minä harjoittelen.
Monsieur Reyer, madame Giry, hyvät naiset ja herrat -
saanko hetken hiljaisuutta?
On huhuttu, että eroaisin tehtävästäni.
Voin kertoa, että huhut ovat totta -
ja minulla on ilo esitellä Opéra Populairen uudet omistajat.
Herrat Richard Firmin ja Gilles André.
Lienette lukeneet menestyksestään romualalla. -Romumetallialalla.
Rikkaita miehiä...
Meillä on suuri kunnia esitellä uusi suojelijamme:
varakreivi de Chagny.
Uskomatonta, että saimme hänet...
Se on Raoul.
Ennen isäni kuolemaa, rantahuvilassa...
Olimme toistemme lapsuudenihastuksia.
Olin hänelle pikku Lotte. -Komea mies.
Perheellemme on suuri kunnia tukea taiteita -
ja maailmankuulua oopperaanne eritoten.
Signora Carlotta Giudicelli, tähtisopraanomme jo viidettä kautta.
Signor Ubaldo Piangi.
Taidan häiritä harjoituksianne.
Tulen illalla jakamaan riemuvoittonne.
Suonette anteeksi. -Kiitos, varakreivi.
Saanen pyytää, signor.
Hän rakastaa minua. Rakastaa...
Hän ei tuntenut minua. -Ei nähnyt sinua.
Jos saan pyytää... Monsieur.
Baletti on suuri ylpeytemme. -Eikä ihme.
Tuo pieni vaalea enkeli eritoten.
Tyttäreni, Meg Giry.
Ja tuo kaunotar. Hän ei liene sukua?
Christine Daaé. Suuri lupaus. Todella suuri lupaus.
Sanoitteko Daaé? Onko sukua kuululle ruotsalaisviulistille?
Ainoa lapsensa. Jäi orvoksi 7-vuotiaana.
Tuli balettikouluumme asumaan.
Orpo? -Minulle kuin oma tytär.
Hyvät herrat, siirtyisittekö sivustalle?
Eikä tallota helmojani!
Norsujen toitotus soi
On Rooma kauhuissansa!
Jo marssin tuon kuulla he voi!
Rummut lyö!
Saapuu Hannibal!
Katselevat vain tanssijoita!
Varakreivi odottaa jo innolla illan esitystä.
No niin, no niin...
Olkoon hän yhtä innoissaan baletti- tytöistä kuin uudet johtajanne -
sillä minä en laula!
Lähdetään! Se on loppu! Tuokaa hauvaseni, tui-tui.
Mitä me teemme? -Madellaan, madellaan.
Minä lähden nyt. Se on loppu!
Prinsessa. Kaunis diiva.
Laulun jumalatar! -Totta!
Eikö "Hannibalin" 3. näytöksessä ole vallan hieno aaria Elissalle?
Ehkä signora... -Kyllä kyllä, mutta ei!
Ei ole pukua! Joku ei saanut valmiiksi!
Ja vihaan hattuani! -Jos saan pyytää -
soisitteko meille yksityisesityksen?
Mikäli monsieur Reyerille vain sopii.
Hetki, hetki...
No, jos johtajat määräävät.
Monsieur Reyer? -Jos diivani määrää.
Kyllä määrään! Hiljaisuus!
Miksi eroatte tehtävästänne?
Terveyssyistä. -Vai niin.
Te myös!
Signora...
Maestro.
Mua muistathan
Nyt hellyydellä
Kun eron hetki häämöttää
Kai aatoksiis
Joskus viel'palaan
Siis lupaathan yrittää
Kun mieleesjälleen kaipuu saa
Ja sydämesi halajaa...
Signora!
Nostakaa se!
Oopperan kummitus on täällä!
Oletteko kunnossa? Buquet! Mitä siellä tapahtuu?
Älkää minua katsoko, en ollut omalla paikallani.
Ei tuolla ole ketään, monsieur.
Tai jos on -
niin sitten se on kummitus...
Signora... Se oli silkka vahinko.
Silkkaa vahinkoa jo kolme vuotta!
Ja teittekö mitään? Ette! Ettekä te kaksi ole sen parempia!
Silkka vahinko...
Ellei sille tule loppua, tälle tulee!
Ubaldo, lähdetään!
Tuokaa hauvaseni ja laukkuseni. -Amatöörejä!
Nyt minä lähden, lopullisesti!
Hyvät herrat, lykkyä tykö. Minut tavoittaa Australiasta.
Kai signora Giudicelli tulee takaisin?
Niinkö luulette?
Viesti teille, oopperan kummitukselta.
Taivahan vallat, tekin vielä!
Olette tervetulleita hänen oopperaansa. -Hänen!
Hän vaatii, että aitio 5 varataan edelleen hänen käyttöönsä.
Ja muistuttaa palkastaan. -Palkastaan!
Lefevre maksoi 20 000 frangia kuussa.
20 000! -Liekö varaa enempäänkin, herra varakreivin myötä?
Hyvä rouva, aioin ilmoittaa asiasta tänä iltana -
suojelijamme saavuttua.
Vaan esitys on kai peruttava, sillä tähtemme näkyy jättäneen meidät!
Kai on joku sijainen...
"La Carlottalle" ei ole sijaisia!
Ja esitys oli loppuunmyyty!
Christine Daaé voisi laulaa sen roolin.
Kuorotyttö? Älkää hupsiko. -Hän on ollut mestarin opissa.
Kenen? -En tiedä hänen nimeään.
Antakaa hänen laulaa ja näyttää kykynsä.
Hyvä on.
No niin, rohkeasti vain.
Aarian alusta, mademoiselle.
Tämä ei pelasta hermojani. -Sievä tyttö.
Mua muistathan Nyt hellyydellä
Kun eron hetki häämöttää
Kai aatoksiisjoskus viel'palaan
Siis lupaathan yrittää
Kun mieleesjälleen kaipuu saa
Ja sydämesi halajaa vapauteen
Jos vaik' hetken pienenkin
Mua muistathan
Ei rakkautemme lie ikuinen
Tai kuin meri, muuttumaton
Vaan jos muistot mielees palaa
Pyydän, muista mua
Muistathan tuon tiemme yhteisen
Vaan mielestäs voit heittää Katumuksen
Et tiedäkään, kuinka herätessäin
Olin hiljaa, allapäin
Et arvaakaan, kuinka tahdoin
Sun unhoittaa mielestäin
Päivät nuo siis vielä muistathan
Niin paljon tekemättä jäi
Vaikka koittaa päivä uus
En saa sua mielestäin
Se onko hän?
Onko hän Christine?
Kauan sitten, kauan siitä on
Se oli aikaa lapsuuden
Vaik' hän ei ehkä muistakaan
Häntä yhä muistelen
Kuihtuu kukkaset, kun syksy saa
Myös niitä aika hallitsee
Vaan lupaathan sä vielä
Että muistat
Mua
Bravo! Loistavaa! Suurenmoista!
Brava, brava, bravissima
Christine, Christine
Christine...
Miks' kynttiläs kätkit vakan alle?
Olithan suurenmoinen!
Salaisuutes tahdon tietää
Ken onkaan opettajasi?
Meg...
Kun äitisi toi minut tänne asumaan...
Aina kun tulin tänne yksin, sytyttämään kynttilän isälleni -
kuulin äänen, tuolta ylhäältä...
Ja unissani hän oli aina läsnä.
Katsohan...
Kuolinvuoteellaan isäni sanoi, että minua suojelisi enkeli.
Musiikin enkeli.
Christine, uskotko sinä?
Uskotko että isäsi henki valvoo sinua?
Kuka muukaan, Meg? Kuka?
Isältäin enkelistä kuulin
Hänet nähdä tahdoin niin
Nyt laulaessain hänet tunnen
Hän luonain on
Hän mua kutsuu lempeästi
Piilostaan tuolta jostain
Tiedän, hän vierelläin ain kulkee
Neroni näkymätön
Christine, se unta on vainen
Satua silkkaa se lie
Christine, puhut arvoituksin
Ja sitä kummeksun
Musiikin enkeli, siipeis suojaan
Otathan kunniaasi
Kuka on tuo enkeli?
Musiikin enkeli, älä pelkää
Salainen enkelini
Hän on nyt luonani...
On kätes kylmät... -Ympärilläni
Kasvosi niin kalpeat
Pelottaa niin... -Älä pelkää
Ei!
Ei.
Oikein hyvä, kultaseni.
Hän on tyytyväinen sinuun.
Herra varakreivi!
Neiti Daaé on todellinen löytö! -Saanemme esitellä hänet teille?
Hyvät herrat, tämän tapaamisen hoidan mieluiten yksin.
Kiitos vain.
Lienevätkö jo tavanneet? -Aivan...
"Pikku Lotte antoi ajatustensa vaeltaa."
"Pikku Lotte mietti, rakastaako eniten nukkeja -
vai peikkoja vai kenkiä..." -Raoul.
"Arvoituksia vai leninkejä."
Huviretket ullakolla. -"Vaiko suklaata..."
Isä soitti viulua... -Ja me luimme synkkiä tarinoita Pohjolasta.
"Ei, Lotte sanoi, rakastan eniten sitä, että kun nukun vuoteessani..."
Musiikin enkeli laulaa sisälläni
Sinä lauloit tänään kuin enkeli.
Isä sanoi :
"Lapseni, kun olen taivaassa, lähetän musiikin enkelin luoksesi."
Isä on kuollut, Raoul, ja musiikin enkeli on käynyt luonani.
Sitä en epäile.
Mutta nyt päivälliselle. -Ei, Raoul.
Musiikin enkeli on ankara. -En valvota sinua myöhään.
Raoul, ei. -Vaihda vaatteet.
Tilaan jo vaunut. Kiirehdi, pikku Lotte. -Ei. Raoul, odota!
Julkea poika, muodin orja
Kunniassasi kylpee!
Houkka on vain, tuo kosija nuori
Halajaa voittoani
Enkeli, kerro, sua nyt kuulen
Rinnallein jää, mua ohjaa
Oli sieluni heikko, anteeksi pyydän
Mestari, saavu vihdoin!
Lapsonen, pian saat tietää
Miks varjoihin aina jään
Kun itseäsi peilistä katsot
Minut siellä näät!
Musiikin enkeli, siipeis suojaan
Otathan kunniaasi!
Musiikin enkeli, älä pelkää
Tule luo, outo enkelini
Olen musiikin enkelisi
Tulethan luokseni
Kenen ääni? Kuka siellä on?
Olen musiikin enkelisi
Tulethan luokseni
Hän lauloi nukkuessain
Hänet unessa näin
Tuo ääni kutsuu ain
Lausuu nimeäin
Taas onko unta tää?
Sillä nyt tiedän
Ja näen oopperan kummituksen
Mielessäin
Taas laula kanssani
Yhdy outoon duettoon
Näin yhä varmemmin
Valtiaasi oon
Vaik' luotain käännyt pois
Ja katsot taaksesi
Niin näet oopperan kummituksen
Mielessäsi
Ken kasvos nähnyt on
Kauhusta kavahtaa
Olen naamiosi tuo
He minut kuulla saa
Sielumme, äänemme
Kuin yhtä on
Nyt näen oopperan kummituksen
Mielessäin
Se on hän, oopperan kummitus
Laula, musiikin enkeli.
Laula, enkelini.
Laula minulle!
Laula, oma enkelini!
Laula minulle!
Sinut johdatin
Valtaistuimelle sulomusiikin
Valtakuntaan Jossa musiikki on kaikki
Musiikki
Saavuit tänne
Vain yhtä tarkoitusta varten
Siitä hetkestä kun laulusi kuulin
Sinut palvelijaksi tahdoin, Laulamaankin
Musiikkini tähden
Musiikkini
Öinen aika
Tunteet herkistää
Pimeyden voima
Kuvitelmat herättää
Aistit kuin vaivihkaa
Estonsa pois viskaa
Vaiten, hiljaa
Loistoonsa yö aukeaa
Näe, tunne
Se arastellen raukeaa
Käännä katseesi
Sen päivänvalo sokaisi
Siirrä ajatuksesi
Tuo valo tunteet syö
Ja kuuntele musiikkia yön
Sulje silmät
Sukella uniin pimeimpiin!
Kaikki entinen pois unhoittukoon
Sulje silmät
Päästä sielu lentoon
Ja elää saat
Aivan uuden elämän
Taiten, hiljaa
Musiikki sua hyväilee
Tunne, kuule
Se sinut pian viettelee
Mielesi siis avaa
Anna unelmille alaa
Sillä pimeys tää
On lyömätön
Se pimeys on musiikissa yön
Suo mielellesi matka
Outoon, uuteen maailmaan
Kaikki entinen pois nyt hiipukoon
Anna sielusi viedä
Unelmiin
Vasta silloin voit olla omanain
Lennä, leiju
Hurmaan suloisimpaan
Kosketa, luota
Käy aistien valtakuntaan
Uni alkakoon
Pimein puoles alistukoon
Voimalle musiikin, tään työn
Se voima kantaa musiikkia yön
Sinä vain saat lauluni elämään
Autathan luomaan musiikkia...
Yön
Christine?
Ihonsa on kuin kalvasta pergamenttia
Ja musta aukko vain siinä missä ei nenää lain
Siispä varokaa, tai hän nappaa teidät taikalassollaan!
Ken kaiken kertoo eteenpäin
Liian myöhään oppii Että viisas vaikenee
Joseph Buquet, pidä suusi
Ja pidä käsi aina silmien tasalla
Muistan usvan sakean
Se leijui yllä järven lasipintaisen
Oli kynttilöitä kaikkialla
Ja järvellä oli vene
Ja veneessä oli joku mies
Ken siellä varjoissa väijyi?
Ken kasvonsa kätki naamioon?
Sinä riivattu! Utelias pikku Pandora!
Pirulainen! Tätäkö tahdoit katsoa?
Sinä kirottu! Lipevä pikku Delila!
Kyykäärme! Et enää vapauttasi saa!
Sinä riivattu! Sinä kirottu!
Vielä oudompi kuin luulit
Tohditko edes katsoa
Tai ajatella minua
Tää irvikuva ihmisen Helvetissä palaa
Vaan taivaaseen kaipaa salaa
Salaa, salaa
Christine...
Voi rakkaus pelon voittaa
Miehen löydät, kun vain katsot
Taa naaman hirmuisen
Ruumiin rujon, pedon elkeineen
Se kauneutta kaipaa salaa
Salaa, salaa
Voi, Christine
Tule, mennään takaisin.
Ne kaksi houkkaa teatterissani vartoo jo.
"Gaalaillan arvoitus"
"Outo sopraanon karkoitus"
"Mysteeri", sanoo lehdet nää
Mystistä, perin hämärää!
Minne on sopraano hävinnyt
Carlotta ensin, Christine nyt
Myytyä sentään saa näytöksen
On kuulopuhekin kullan arvoinen
On tämäkin nyt laitaa!
Jo vaikeudet väistyä sais
Tyhjä on näyttämö, Silti hurraa yleisö
Oopperaa! Turha musiikkia vaalia Kun skandaalia kansa janoaa!
Kirottua! Eikö kukaan jää?
Kirottua! -André, turha ärhentää
Se on mainosta! Ja kassa kilahtaa!
Silkkaa mainosta! -Väki kaikkoaa!
André, liput viedään väkisin
Ahaa, sait siis kirjeen itsekin
"André parahin, hieno ilta
Christine oli verraton
Mikä Carlottan vei, sitä surtu ei
Tuo diiva on kelvoton, Tähtensä sammunut on"
"Firmin hyvä, muistuttaisin:
En palkkaani saanutkaan
Siis rahat lähettäjälle, Aaveelle tälle
On inhaa olla velkaa, Siispä totelkaa!"
Kuka kehtaa moista tehdä?
Joku perin lapsellinen!
"O" lukee alla. -Kuka se voi olla?
Oopperan kummitus!
Ei ole laitaa! -Hän pilkata taitaa!
Rahaa hamuaa! -Haamuna vaik' vaeltaa!
Voi ahneutta! -Sairautta, sanoisin!
Missä hän on? -Carlotta?
Neiti Daaé - missä hän on? -Ken tietää.
Vastatkaa! Tekö lähetitte tämän?
Mitä kummaa? -Ei tietenkään!
Hänkö ei ole täällä? -Ei tietenkään!
Turha kiistää! Te tämän laaditte!
Minkä me muka laaditte? Laadimme.
"Älkää peljätkö, sillä neiti Daaé on musiikin enkelin siipien suojassa."
"Älkää yrittäkö tavata häntä enää." -Kuka sen laati, ellette te?
Missä hän on? -Te tulitte!
Missä on suojelijanne? -Mitä nyt?
Sain kirjeen perin järkyttävän!
Lähetittekö sen? -En!
Vielä mitä! -Siis ette?
En tietenkään! -Mistä on kyse?
Ette lähettänyt tätä kirjettä?
En lähettänyt mitä kirjettä?
"Päivänne tässä oopperassa ovat luetut."
"Christine Daaé laulaa roolinne tänään."
"Teitä kohtaa suuri onnettomuus, jos pyritte hänen paikalleen."
Liikaa kirjelappusia
Ja aiheena ain Christine!
Neiti Daaén nimi Kaikuu korvissa vain
Neiti Daaé on palannut
Toivon ettei ole kovin voipunut
Missä hän on nyt? -Yksin huoneessaan
Jäi lepäämään. -Voinko mennä?
Hän ei tahdo ketään. -Vaan laulaako hän?
Tässä on viesti. -Näyttäkää!
Antakaa.
"Arvon herrat, olen lähettänyt sangen ystävällismielisiä ohjeita -
siitä kuinka teatteriani tulee johtaa."
"Ette ole noudattaneet niitä. "
"Saatte vielä yhden tilaisuuden. "
Christine Daaé on tullut takaisin
Hänen uraansa tahdon edistää
Siispä uuteen "Il Muto"-oopperaan
Valitsette Carlottan paashipojaksi
Ja neiti Daaé Saa Kreivitärtä esittää
Tuo rooli neiti Daaén
Vaatii naista viehkeää
Paashipojan rooli on mykkä
Roolijakoani voi Siis vain... ylistää
"Seuraan esitystä aitiosta numero 5, joka varattakoon minun käyttööni."
"Ellei vaatimuksiini suostuta, teitä kohtaa suunnaton onnettomuus."
"Alati uskollinen palvelijanne, O."
Christine! Selvä salajuoni!
Tämän laati varakreivi - rakastajansa!
Uskomatonta! -Signora!
Tää ei muuta mitään! -Signora!
Tähtemme! -Nyt ja aina!
Mies on hullu! -Emme suostu!
Neiti Daaé olkoon paashipoika
Mykkäroolissa
Carlotta saakoon pääosan!
Turhaan yritätte lepytellä!
Tahdotte vain mielistellä!
Loukkaatte primadonnan kunniaa!
Voi hyvä luoja!
Vaara vaanii uhmapäätä
Enkeli näkee, enkeli tietää
Nolasitte minut! -Anteeksi suokaa...
Hylkäsitte! -Me rukoilemme...
Nyt käyvät toteen Pahimmat pelkonne...
Missä tyttö on?
Signora, laulakaa! Turha olla marttyyri
Kuinkahan meidän käy.. ? -Oma tähtemme!
Antaisitteko tämän neiti Daaélle.
Yleisönne tarvitsee teitä. -Kuten mekin.
Entä se rakas pikku herranterttunen?
Signora, ei!
Teidät maailma haluaa!
Primadonna, valtiatar näyttämön
Jo moni maahan lankeaa anoen
Tuol' nimenne kaikuu, Kai kuulette sen?
Yleisö tuo tähteään jumaloi
Primadonna, taas meidät lumotkaa
Ja kumotkaa Voitonmalja teatterimme!
Pian riemuvoittoa juhlia saa!
Siis, primadonna, viel' laulakaa
Christine puhui enkelistä...
Primadonna, taas laulus raikukoon
Jo muassansa sua kansa tarvitsee!
Hän kuullut on musiikin enkelin
Ihailun liekki lie sammumaton
Saamme oopperamme... -Hän parrasvalonsa
Diivamme vaivaksi on vainen!
Primadonna, on laulus ikuinen!
Käskyjä, varoituksia!
Sangen mielipuolisia vaatimuksia
Tähtenä loistat kun alkaa encore
Tiedossa lie vieläkin pahempaa!
Suostuta ei vaatimuksiin!
On diivan järjen hetki
Kuorotytön retki Vaik' vei suojelijan sylihin
Raoul ja subretti, lemmen operetti!
Vaikka kaiken kiisti, Tyttöään likisti!
Ei ois laitaa tässä Missään näytelmässä
Laulaen käy viel, Kun on vieras kieli
Mieleen katsomoiden Tarina on moinen
Täydellistä oopperaa! -Senkö hän kiroaa?
Primadonna, on kansa polvillaan
Maa vavahtaa, Se kavahtaa huiputtajaa
Hän tähtenä hohtaa Ken kohtaa suosion
Siis, primadonna
Laulakaa
Nyt, nyt.
On nuorukainen saanut Rouvan hurmioon
Herra järkyttyisi vainen
Herra on naurunalainen!
Jos epäilys herää, voi pettäjää!
Hyi, hyi, hyi!
Tuo uskoton tuhon oma on!
Hyi, hyi, hyi!
Serafimo, valeasusi on loistava!
Oi, kuka siellä lie?
Vaimokulta, Rakas miehesi täällä vain
Juuri tuollaista yleisö rakastaa.
Joudun Englantiin piakkoin lähtemään
Sut palvelustytön hoiviin jättämään
Vaikka kernaasti veisin neidon mukanani.
Vanha hölmö lähtee!
Kreivitär de Charbourg!
Hän kutsui meidät salonkiinsa.
Ei romualalla moista... -Romumetalli.
Serafimo - pois verukkeet
Et puhua voi
On mieheni poissa, Siis kai suutelet?
Tuo houkka aivan naurattaa!
Tahdon paremman paremman puoliskon
Ei tiedä houkkaparka tuo!
Jos tietäisi, Tuskin täältä lähtis pois
Enkö sanonut, että aitio 5 on pidettävä tyhjänä?
Oopperan kummitus on täällä. -Se on hän.
Olet mykkäroolissa, pikku rupikonna!
Rupikonna?
Ehkäpä rouva itse on rupikonna.
Miksi suihkit sitä leukaani?
Suokaa anteeksi.
Maestro, olkaa niin hyvä.
Serafimo, pois verukkeet!
Et puhua voi, on mieheni pois...
Hyvät herrat...
Tuo houkka aivan naurattaa
Ääni meni!
Esirippu eteen!
Pois, pois.
Arvoisa yleisö, pyydämme anteeksi.
Esityksemme jatkuu -
kymmenen minuutin kuluttua -
ja kreivittären roolin esittää neiti Daaé.
Kiitoksia.
Pyydämme siis, että kestätte tovin.
Sillä välin esitämme balettiosuuden oopperamme 3. näytöksestä. -Mitä?
Maestro... balettiosuus, olkaa hyvät.
Baletti... -Nyt heti!
Kiitoksia.
Saat potkut.
Oletko kunnossa? -Emme ole turvassa täällä.
Hyvät naiset ja herrat, pysykää paikoillanne.
Ei hätää, on sattunut onnettomuus.
Onnettomuus.
Miks minut tänne toit? -Emme voi palata!
Mennään takaisin. -Sinä kuolet!
Hän löytää meidät! -Älä...
Polttavalla katseellaan... -Lopeta
Surmaa vaikka tuhansin... -Unohda se
Oopperan kummitus surmaa... -Se on satua
Ei ole mitään kummitusta
Voi luoja, ken on hän
Hän saalistaa... -Kuoleman tuoja
En pakoon pääse... -Kenen äänen kuulet
Milloinkaan! -Joka askeleella?
Ja labyrintistaan
Kun yö on sokea
Taas käy oopperan kummitus...
Mieleeni... -Mieleesi
Ei ole oopperan kummitusta
Raoul, näin sen
Paikan jossa on ikuinen yö
Jossa päivänvalo hiipuu pimeyteen
Pimeyteen...
Raoul, hänet näin!
Voinko unohtaa sitä näkyä?
Voinko paeta niitä kasvoja?
Vääristyneitä, rujoja kasvoja
Pimeydessä...
Vaan äänensä mielen täytti
Oudoin sulosävelin
Sinä yönä soi musiikki sisälläin
Se musiikki sai sielun...
Lentämään
Kuulin niin kuin konsaan kuullut en
Se minkä kuulit liittyi unehen
Näin silmissään
Kaikki murheet maailman
Näin katseessaan
Uhkan sekä rakkauden
Christine
Christine...
Pois puheet pimeydestä
Voit pelkosi unohtaa
Olen tässä, suojani annan
Sanoillani lämmitän, lohdutan
Tahdon olla vapautesi
Aamu kuivatkoon kyyneleet
Olen tässä, rinnallasi
Olen turvasi, opastajasi
Mua rakastathan
Päivän joka hetki
Käännät pääni puhein kesäisin
Tahdothan rinnallesi
Nyt ja aina
Lupaathan
Että on totta kaikki tää
En muuta pyydäkään
Olen suojanasi
Tietäs valaisen
Turvassa oot: ei sua löydä kukaan
Pelkosjääkööt unholaan
Vain vapauteni tahdon
Tahdon yön väistyvän
Ja sinut, ain rinnalleni
Suojakseni, turvakseni
Siisjaathan kanssain
Rakkauden, tään kaiken
Yksinäisyytesi karkoitan
Jos vain tahdot, käyn rinnallasi
Minne kuljetkin, kuljen minäkin
Christine, sen vain pyytäisin
Jaathan kanssain
Rakkauden, tään kaiken
Pyydät vain, ja seuraan sinua
Jaathan kanssain hetket
Yön ja päivän
Mua rakastathan
Tiedät sen
Rakkaimpain, muuta pyydä en
Minne kuljetkin, kuljen minäkin
Rakkain
Muuta pyydä en
Mentävä on -jäivät ihmettelemään
Tule kanssain, Raoul!
Christine, rakkaimpain!
Jo valjakkosi nouda
Käy ovelle odottamaan
Pian saavut vierelleni
Sinä turvaksi, oppaakseni
Musiikkini annoin
Sain laulusi elämään
Näinkö siitä nyt kiität
Minut kieltäen, pettäen
Jo rakkautensa syttyi
Kun hän kuuli sun laulavan...
Jaathan kanssain
Rakkauden, tään kaiken
Pyydät vain
Ja seuraan sinua
Jaathan kanssain hetket
Yön ja päivän
Kiroat vielä päivän sen
Kun kielsit käskyt kummituksen
Monsieur André! -Monsieur Firmin!
André, on ilta suurenmoinen
Näin uutta vuotta juhlitaan
Vaikutuin, yksin tein. -Parhaani tein
Malja meille. -Ja muille
Sääli että muille maille Meni kummitus!
Naamioon!
Kasvot peitettyinä on
Naamioon!
Voit kasvosi kätkeä maailmalta
Naamioon!
Väri kaiken kertokoon
Naamioon!
Katso vain, Taas naamion löydät tuolta
Punaista, purppuraa - narria, herttuaa
Mustaa ja valkeaa - piispaa sekä pirua
Kasvoja! Hyppää kyytiin vain
Käy karuselliin kummajaisten
Sulosääri, punasuu - kuka nyt paljastuu?
Hymyn suo, tulee luo - ken onkaan tuo?
Kasvoja! Nauti täysin siemauksin
Kunnes hukut ääniin, valoihin
Vaan kuka onkaan tuo.. ? Naamioon!
Vitimustaa, sysivalkeaa... Naamioon!
Malja pohjaan juo, huumasta juovu!
Naamioon!
Katseet kohtaa, pyörii päät - naamioon!
Kynnät hymyjen merta, Siitä älä luovu!
Naamioon!
Jo väijyy varjoissa valheet - naamioon!
Ei sua kukaan tunnistaa voi täällä
Naamioon!
Urkkivaiset kurkkivat - naamioon!
Katso vain - aina on naamio päällä!
Mikä väki! Mikä yö! -Hyvin tehty on työ!
Seurapiirimme tää... -Seuraa piirittää!
Kolme kuukautta... -Iloa! Vapautta!
Rauhaa autuasta!
Mikä helpotus! -Poissa on kummitus!
Malja onnen, menestyksen! -Ja ystävien!
Olkoon loistomme ikuinen
Mikä vapaus! -Ja mitkä naamiaiset!
Ajattele!
Salakihlaus. Katso, tuleva morsiamesi.
Ajattele! -Miksi salassa?
Mitä salattavaa meillä on? Sinä lupasit.
Ei, Raoul. He näkevät. -Nähkööt. Tämä on kihlaus, ei rikos.
Christine, mitä pelkäät?
Ei kiistellä... -Ei kiistellä...
Usko vain... -Toivon vain...
Ymmärrät aikanaan... -Ymmärrän aikanaan
Naamioon!
Kasvot peitettyinä on
Naamioon!
Voit kasvosi kätkeä maailmalta
Naamioon
Väri kaiken kertokoon
Naamioon!
Katso vain, Taas naamion löydät tuolta
Naamioon!
Katseet kohtaa, pyörii päät - naamioon!
Kynnät hymyjen merta, Siitä älä luovu!
Naamioon!
Vitimustaa, sysivalkeaa - naamioon!
Malja pohjaan juo, huumasta juovu!
Mistä moinen hiljaisuus?
Luulitteko että lähdin kokonaan?
Ikävöittekö, kenties?
Sävelsin teille oopperan!
Tästä saatte musiikin
"Voittoisa Don Juan"!
Teitä lämpimästi tervehdin
Ja pari neuvoa vielä antaisin:
Carlotta oppikoon näyttelemään
Nyt hän vain Saapastelee edestakaisin
Don Juanimme laihduttakoon
Ylipaino on vaaraksi iässä Piangin
Ja johtajamme oppikoot
Että paikkansa on toimistossa...
Ei taiteessa!
Ja tähtemme, neiti Christine Daaé
Hän tekee parhaansa
Ja on hyvä-ääninen
Vaan jos aikoo itsensä ylittää
Vielä on opittavaa
Jos ylpeytensä suo, hän palaa
Luo opettajan, opettajan
Olet sidottu minuun, kuulut minulle
Madame Giry... -En tiedä mitään.
Valhetta! -Älkää kysykö.
Liikaa onnettomuuksia. -Onnettomuuksia?
Minä pyydän, meidän kaikkien tähden...
Hyvä on.
Siitä on vuosia.
Kaupunkiin tuli kiertävä tivoli.
Mustalaisia.
Olin hyvin nuori.
Opiskelin tanssijaksi.
Monien joukossa.
Asuin oopperatalon asuntolassa.
Tulkaa, tulkaa.
Sisään vain.
Tulkaa ja nähkää Paholaisen lapsi.
Hyvä herrasväki, Paholaisen lapsi!
Senkin kummajainen!
Paholaisen lapsi!
Murha! Murha!
Minnepäin? -Tuonne!
Hän pääsee pakoon! -Murhaaja!
Kätkin hänet maailman julmuuksilta.
Hänen elämässään ei ole ollut muuta kuin tämä oopperatalo.
Se oli hänen leikkikenttänsä -
ja nyt taiteilijan tanner. Hän on nero.
Hän on arkkitehti ja suunnittelija -
säveltäjä ja taikuri. Todellinen nero.
Rouva hyvä, se nerous on muuttunut hulluudeksi.
Mihin ajetaan? -Kirkkotarhaan.
Isäni haudalle, kiitos.
Minne he menevät? -Kirkkotarhaan.
Hän lauloi nukkuessain
Hänet unessa näin
Tuo ääni kutsuu ain
Lausuu nimeäin
Pikku Lotte mietti kaikkea, eikä mitään.
Isänsä lupasi lähettää hänelle musiikin enkelin.
Hänen isänsä lupasi...
Olit kerran elämäni
Aarre kaikkein kallein
Olit isäni ja ystäväni
Sitten maailmani sortui
Kunpa sinut jälleen kohtaisin
Oisitpa taas rinnallain
Joskus riitti
Kun vain unelmoin
Ja sinut luokseni sain
Kunpa jälleen äänes kuulisin
Se toiveeksi vain jää
Vaan haaveillen en tehdä voi lain
Kaikkea mistä unelmoin
Kuolinkellot, enkelipatsaat
Niin kivistä ja kylmää
Et seuraa saanut arvoistasi
Vaik' olit lämmin, hellä
Ei ehdy tuo kyynelten vuo
Eikö menneisyys kuolla vois?
Kunpa sinut jälleen kohtaisin
Vaik' tiedän, että lähden pois
Opetathan mua elämään
Voimasi auttaa vois
Pois vanhat muistot, pois kyyneleet
Pois katumus, On vuodet nuo jo menneet
Auta hyvästit jättämään
Lapsonen pieni, eksynyt aivan
Tarvitsee opastajaa
Enkeli, isä, ystävä, aave?
Ken sieltä katselee?
Unohditko enkelisi?
Enkeli, kerro kaipauksesta
Joka kuiskeena kaikuu!
Talvessa vaeltaa sait kauan
Vailla suojelustain
Mieleni niin vastustaa
Silti sielu luokse halajaa
Musiikin enkeli, hyljätessä
Unhoittui kaikki kaunis
Musiikin enkeli suojan antaa
Tule luo, outo enkelini
Olen musiikin enkelisi
Tulethan luokseni
Christine, ei! Odota!
Odota!
Raoul! -Mitä uskotkin, tuo olio ei ole isäsi!
Ei, Raoul!
Ei. Ei näin.
Julistan siis sodan teille molemmille.
Sokeita olimme
Vaikka ratkaisu on päivänselvä
Ehkä piankin
Ystävämme ansaan lankeaa
Kerro lisää. -Jatka!
Pelaamme hänen peliään
Muistaen, että valtti on käsissämme
Neiti Daaén laulu saa Hänet saapumaan
Ovet salvetaan! -Poliisit kutsutaan!
Aseet mukanaan
Esirippuun päättyy taru tuo!
Raoul, minua pelottaa.
Älä pakota minua tähän.
Raoul. Minä pelkään.
Älä pakota minua tähän tulikokeeseen.
Hän vie minut... tiedän sen.
Joudumme eroon ikiajoiksi. Hän ei päästä minua.
Sitä, mistä joskus uneksin, nyt kammoan.
Jos hän löytää minut, se ei pääty ikinä.
Ja hän on aina siellä
Laulaa pääni sisällä
Hän on aina siellä
Laulaa pääni sisällä
Sanoit itsekin
Että hän oli vain ihminen
Vaan eläessään
Hän meitä vainoaa
Hamaan kuolemaan
Olen ymmälläni
Mitä vastaisin?
Uhraanko elämäni saadakseni elää?
Pettäisinkö miehen jolta äänen sain?
Ryhdynkö uhrikseen?
Se onko osanain?
Hän surmaa miettimättä
Kaiken hyvän murhaa
Ja vaikka tahtoisin
On turha vastustaa
Jos suostun, Mitkä kauhut mua odottaa
Tässä kummituksen oopperassa?
Christine, Christine
Jos voisin, auttaisin
Mut kaikki toivo, rukouskin
On harteillasi sun
Sinetöi siis kohtaloni
On sääli tää hauskuus lopettaa
Vaan vitsi vanhentunut on
Yleisö sisään astukoon
Oopperani alkakoon!
Isäntä ottaa karitsan
Jo nuorta lihaa koettelee!
Uhrilammas kerran vielä
Hädissänsä määkäisee
Voi neitoparkaa!
Oi huumaa kielletyn hedelmän
Vaan maksat kalliin hinnan
Viehtymyksestä viettelijän
Tarjolla herkkuja neitosen on!
Tarjolla herkkuja herran
Kun halvalla oluet ja piiat pantu on
Don Juan jälleen...
Voiton vie!
Passirino, ystäväinen
Kerro juonemme uudelleen
Vieraanne minua teiksi luulee
Sekoittaa isännän toiseen
Kun kohtasitte, Viittani kasvosi peitti
Tyttö luulee Tulleensa luokses talooni
Salaa murkinoimme, Vaik' omistani vien
Ja kun ilta saa, Vie viini kainouden...
Tulen kotiin teinä, Paiskaan oven kiinni
Piiloon, sanon. -Minne? -Huoneeseeni!
On tyttöparka voimaton!
Hattuni, viittani, Miekkani voiton tuo!
Ellen sitten sorru nauramaan
Jo vaipuu mielensä onnen aatoksiin
Jo vaipuu syömensä lemmenunelmiin
Isäntä?
Passirino...
Lähde, ansa on viritetty
Se saalistaan odottaa
Saavuit tänne
Salaisen halusi ajamana
Toteuttamaan toivetta
Josta olet aina vaiennut
Vaiennut...
Toin sinut tänne
Jotta kiihkomme yhteen voi sulautua
Mielessäsi jo periksi annoit
Antauduit täysin, periksi annoit
Nyt olet luonani
Vailla katumusta
Sillä päätit
Päätit...
Ei paluuta entiseen
Voi menneet unohtaa
Teeskentely, leikki tää
On päättynyt
Mennyttä on "jos"ja "kun"
Turha vastustaa
Unohda järki
Uni alkakoon
Jo liekit sieluamme hamuaa
Jo syvä kiihko esiin kumpuaa
Se meidät viekö viettelykseen?
Ei paluuta entiseen
Ovi sulkeutuu
Joko sukeltaa saa lemmen saloihin?
Ei enää paluuta entiseen
Saatoit minut
Hetkeen jolloin sanat ehtyvät
Jolloin puhe hiipuu hiljaisuuteen
Hiljaisuuteen
Luokses saavuin
Tietämättä kai miksi
Jo mielessäni näin
Kuinka vaivumme hiljaiseen syleilyyn
Nyt olen luonasi
Vailla katumusta
Sillä päätin
Päätin
Ei paluuta entiseen
On pakko jatkaa
Tää intohimon draama alkakoon
Ei ole väärää, ei oikeaa
Tahdon vain tietää:
Milloin kanssas yhtä olla saan?
Milloin veremme kuohuaa?
Umpu uinuva kukkaan puhkeaa?
Milloin liekit Meidät nielee kokonaan?
Ei paluuta entiseen
Ovi sulkeutuu
Silta taakse jäi
Sen näen jo palavan
Paluuta ei ole entiseen
Jaathan kanssain
Rakkauden, tään kaiken
Yksinäisyydeltäin pelasta
Jos vain tahdot
Käyn rinnallasi
Minne kuljetkin
Kuljen minäkin
Christine
En muuta pyydä...
Voi hyvä jumala! Piangi, rakkaani!
Rakkaimpani!
Hyvä luoja! Olemme tuhon omia, André!
Minne hän vei tytön? -Seuratkaa minua.
Ja pitäkää käsi silmien tasalla!
Tulen mukaan! -Ei, Meg. Pysy täällä.
Tulkaa, monsieur. Tottele. -En!
Takaisin epätoivon Synkkiin syövereihin
Vangiksi taas mielen syvyyksiin
Alas polkua mi kiirastuleen vie!
Mietit, miksi minut Tyrmääni suljettiin
Ei vuoksi syntien Vaan rujojen kasvojen!
Kaikki etsimään murhaajaa!
Olin kaikkien vainoama, Vihaa kohtasin
Vain ilkeitä sanoja, Ei myötätuntoa lain
Christine...
Miksi?
Pitäkää käsi silmien tasalla
Tämän edemmäs en uskalla tulla.
Kiitos.
Syöksyitkö syövereihisi Verenhimoisiin?
Olenko lihanhimosi uhri minäkin?
Kohtalo, joka panee Veressä vellomaan
On myös lihan ilot Kieltänyt kokonaan
Nää kasvot, tää turmelus
Rakkautemme myrkyttää
Kasvot nää
Sai inhoon äidin oman
Vain naamion
Sain kylmän, tunteettoman
Myöhäistä sääliä
Kohtalosi käsitä:
Tää näky ikuisesti
Eessäs on
Nuo kasvosi
Ei enää voi mua pelottaa
Sielussasi
Se rujous todellinen on
Hetki, armaani, saimme kai vieraan!
Raoul!
Iloinen yllätys, totta tosiaan!
Toivoinkin jo niin, että tulisit!
Ja nyt toiveeni toteutuu
Pelastit iltani! -Päästä minut
Päästä! Tee mitä vain, Mut hänet päästä! Etkö voi sääliä!
Rakastajasi anelee! -Raoul, tuo ei auta!
Rakastan häntä! Eikö se merkitse mitään?
Rakastan! Siis sääli vähän
Ei maailma säälinyt minuakaan!
Christine, Christine...
Tahdon nähdä... -Herra on hyvä
Monsieur, ollos tervehditty!
Luulitko että loukkaisin häntä?
Miks panna hänet maksamaan
Synneistä jotka sinä teit?
Valjakkosi nouda jo!
Ja pidä käsi silmien tasalla!
Sinua ei pelasta mikään Paitsi Christine
Tule elämään kanssani
Vapauta hänet rakkaudellasi
Kieltäydy -ja hän on kuoleman oma!
Voit valita!
Paluuta ei ole entiseen...
Kyyneleet jotka vuodatin vuoksesi
Nyt kylmenee ja muuttuu vihaksi
Christine, annathan anteeksi
Tein sen tähtesi... -Hyvästi, petturi
Toiveet pirstoutuu... -Myöhäistä sääliä
Jos häntä rakastat... -On turha anella
En saata elää! -On turha taistella
Siis kuinka päätätkin...
Et voittaa voi! -Hän voiton vie
Jatkatko siis kanssani
Vai saatat hänet hautaansa?
Hän valheillaanko minut pelastaisi?
Ei paluuta entiseen... -Musiikin enkeli
Tää onko oikein? -Christine, sano ei!
Älä uhraudu vuokseni
Jos oikein teet, suot hälle elämän!
Taistelin niin vuoksesi
Ei paluuta enää... -Musiikin enkeli...
..entiseen. -Petit minut
Annoin sokeasti sieluni
Käy aika vähiin - päätä jo!
Poloinen hämäränhenki
Kohtalon kovan sait niin
Jos luoja suo, sulle näytän
Et yksin jää
Etsikää murhaajaa...
Ota hänet, unohda minut Ja tämä kaikki
Jättäkää minut
Unohtakaa minkä näitte
Menkää, piiloutukaa minulta!
Viekää vene, Vannokaa ettette paljasta
Kadotuksen Enkelin salaisuuksia
Siel' on oopperan kummitus Piilossaan
Nyt pois, nyt pois, mut jättäkää!
Naamioon, kasvot peitettyinä on
Naamioon
Voit kasvosi kätkeä iäksi maailmalta
Christine, sua rakastan
Jaathan kanssain
Rakkauden, tään kaiken
Pyydät vain, ja seuraan sinua
Jaathan kanssain hetket
Yön ja päivän
Sinä vain saat lauluni elämään
Ei enää kuulu musiikkia yön
KREIVITÄR DE CHAGNY RAKAS VAIMO JA ÄITI